(Kirkonkellot.)
Osanottomme.
No laita se pois...
Tässä on mun tytär. -Hei, tytär.
No, antakaa nyt mullekin.
Hirveetä. (Nauravat.)
Isä ei ois tykänny naispapista.
Ois se sille ilman kaapua kelvannu. -Jessus!
Se nyt oli sellanen.
Nousemme siunaamaan Johannes Pakkalan.
Maasta sinä olet tullut.
Maaksi olet jälleen tuleva.
"Lepää rauhassa. Pirjo ja Veikko."
"Johannes Pakkalan muistolle. Helsingin poliisit."
Sehän kuoli jo kaks vuotta sitten. -Osanottoni.
Tuleeko pappi bileisiin? -Totta kai hän tulee, juhliin.
-Voinhan mä tullakin.
Johannekselle.
Mä kyl uskon, että isä seurasi ympäristöään loppuun saakka.
Yhtä tarkasti kun tosta sohvalta. -Äiti!
Mä en tiedä, onko se synti, mut mä en oo yhtään surullinen.
En yhtään. -Joskus se tulee myöhemmin.
-Alat sä nyt sit oleen villi ja vapaa?
-Miten niin "alat"? -Nää on hauskat hautajaiset.
-Anteeks, mut mitä sä tarkotit?
-Ei tartte varoa mitään. Voi sanoa kaiken suoraan.
Jos ois lisää tommosia pappeja, voisin liittyä kirkkoon.
Et sä kuulu kirkkoon? -En kestä tekopyhyyttä ja pakkoverotusta.
-Niin... Mä teen itse asiassa paljon huumetyötä nuorten parissa.
Siellä ei ole varaa olla tekopyhä. -Ai, ootko pitkään tehny?
Koko ajan kun oon ollut pappina. Opiskelin ensin lähihoitajaks.
Aijaa? Me aina sanotaan, että lähihoitaja ei oo ammatti.
Se on diagnoosi. -Se on hyvä pohja huumetyöhön.
Niitä näkyy meilläkin joka päivä.
En ihmettele yhtään, että ihmiset alkaa käyttää.
En yhtään.
Mikä toi oli? -Ei mikään.
No Lenita, miten sun elämä konkreettisesti muuttuu?
Lenita? Onks kaikki ok?
Mitä? Ei tunnu miltään. Hyviä fiiliksiä pukkaa.
Pitäs varmaan mennä hiljaisuuden retriittiin suremaan.
Kuulostas ihan hyvältä. -Joo, niitä tässä just kattelen.
Just.
Mä olisin aina halunnut kokeilla, mut Johannes oli mustasukkanen.
Mäkin haluan kokeilla parinvaihtoa.
Ensin pitäs hommata pari. -Mulla on sellanen.
Seurusteleeko Max Hansson? -Heti kun Johanna ymmärtää parhaansa.
Mitä tästä vielä tulee? Ite en kirurgeihin sekaantuis.
Onko mieshoitaja sitten parempi?
Ville on sairaanhoitaja. Sana on varmaan sulle tuttu.
Sitä paitsi ei tää oo niin vakavaa.
Onks teillä tietoa stalkkaamisesta?
Miks kysyt? -Yks potilas oli peloissaan ja kyseli.
Iiris, meetkö lanssia vastaan?
10-vuotias tyttö, pyörtynyt koulussa.
-Mikä Kristiinalla on? -Lääkäri kattoo kohta.
-Kieli kuiva, tippa oli vaikea saada, nukahtelee. Herää, kun ravistelee.
Nähdäänkö tänään? -Nähdään vaan.
-Voidaan hakea yhdessä Niilo.
Miten kauan tää on jatkunut? -Ei sillä oo mitään ollu. Mitä tutkit?
-Otetaan verensokeri ja nesteytetään. Hei, kuulet sä mua?
-Mitä tarkottaa nesteyttäminen? -Se on rutiinitoimenpide.
Kristiina vaikuttaa kuivuneelta ja se voi johtua sokeritaudista.
-Sitä ei ole suvussa. -Aikuisilla se voi johtua elämäntavoista.
Lapsilla se on virusperäinen...
-Me on noudatettu terveitä elämäntapoja.
-On kasvisruokavaliokin. -Odotetaan vaan tuloksia.
(Ovi kolahtaa.) No niin.
Joo, kiitos.
Joo, verensokerit on yli 30 ja pH alle 7.
Diabetes tää on. Tyttö on kuiva, mutta nesteytys ja insuliini auttaa.
Laita kuusi yksikköä. Sä paranet pian.
Kohta helpottaa. -Eiks voitais yrittää ubikinonilla?
-Anteeks? -Me ei haluttais lääkkeitä, jos ei oo ihan pakko.
-Nyt taitaa olla pakko. Laitetaan ensimmäinen insuliini heti.
Oot sä kuullu kun suomalainen, ruotsalainen ja norjalainen -
haki ikkunanpesijän paikkaa? -En.
Niillä oli kilpailu, että se, joka kiipee korkeimmalle, saa paikan.
Norjalainen kiipes 20, ruotsalainen 40, suomalainen 60 metriä.
Arvaat sä, kuka sai töitä? Nyt nipistää vähän.
Sairaanhoitajat.
No niin, hyvä.
Sulla on diabetes. Tiedätkö, mikä se on? -Se on sokeritauti.
-Sen takia sä oot ollu väsyny.
-Pidätteks te mua täällä? -Vähän aikaa. Sä paranet kyllä pian.
Pitääks mun sitten mennä kotiin? -Sitten sä pääset kotiin.
Mun täytyy käydä tätä suruhommaa läpi.
Mun pitää jotenkin päästää irti.
Nähdäänks me vai ei?
Ei. -Just.
Koska me kerrotaan sun tyttärelle?
Mun retriitin jälkeen. -Sillä lailla.
Eikä yhtään saa koskea ennen sitä? -Ei.
Edes vähän? -Ei.
Täältä?
Tai täältä? -Sä puhut nyt surevalle leskirouvalle.
Vähän kunnioitusta, hei. -Leskirouvat on aina saaneet mut syttymään.
Oletteko jo toipunu hautajaisista? -Vähän oli tukka kipee aamulla.
Kuinka moni laittoi itelleen tipan tänään?
-Mites Lenita voi?
Varsinainen leski.
Kriiseistä selviää kuka tahansa, mutta arki se on, joka tappaa.
Tai unelmat. -Ai sä myönnät sun märät päiväunet?
Puhu vaan omista unistas. Tarkotan Sveitsiä. Mitä mä teen?
Kolmivuorotyötä paskalla palkalla versus laskettelua Alpeilla...
Drinksuja rinneravintolassa...
Mä ainaskin lähtisin.
Niin taidan lähteä minäkin. -Eleleen miehes rahoilla.
Se on hienoin talo, mitä mä oon ikinä nähnyt.
Siellä on uima-allas. -Ihanaa.
Kansainvälinen lääketeollisuus... Tulee mieleen piru ja pikkusormi.
Ihan sama, kuka palkan maksaa. Pääasia, että maksaa.
Mä lähtisin mihin tahansa, jos joku tekis mun kanssa lapsia.
Entäs mun lääkäriopinnot? -Eiks ne ehdi Sveitsin jälkeen?
Siis akkatuomioistuin on sitä mieltä, että kyllä Sveitsi?
Mä jätän eriävän mielipiteen.
Mut te oottekin nautoja.
Sun mielipide ei merkitse mitään. Sä oot niin nuori ja kokematon.
Pitää mennä.
Moi. -Moi.
-Hei. -Sähän näytät jo pirteemmältä.
-Oisko tää auttanu mua heti? -Joo.
-Miksei mua heti tuotu?
-Me ei tiedetty, että tilanne on näin vakava.
Ensi kerralla osataan tulla ajoissa. -Saat tästä sun vaatteet.
Mitäs nää on?
-Ohoh.
-Onks ne kipeitä? Mistä ne on tullu? -En mä tiiä.
-Kristiina käy kuumissa kylvyissä. Voisko olla se? -Ehkä se vois.
-Saako niihin jotain salvaa?
-Ne paranee itestään. Perusvoidetta voitte laittaa.
Nyt opetan sut pistämään insuliinia.
Sun elimistö ei tuota sitä tarpeeksi, niin sitä pitää laittaa.
Tällä sä mittaat sokerin ennen aterioita ja ennen nukkumaanmenoa.
Sun vanhemmat voi tarkistaa määrät.
Sitten tällä pistetään.
Kontrollit säännöllisesti, niin löydetään oikea insuliinitaso.
Hyvin se menee.
Johanna...
Nyt kun oot valintas tehny, lähetään ulos syömään. -Miten niin tehny?
Totta kai valitset lääketeollisuuden ja kotiäitiyden -
oikeitten ihmisten auttamisen ja lääketieteen opintojen sijaan.
Ada on ihan oikea ihminen. -Lähde silti.
Mä lupaan: ei mitään iskuyrityksiä.
Sä oot ainoa, jonka kanssa mä voin puhua tästä. -No mennään syömään.
Mä sanoin puhua, en... syödä.
Puhu.
Naisten mielipiteet on konservatiivisia ja Toni...
Sillä taitaa olla valmis näkemys. -Kuten sullakin.
Mut mun täytyy puhua jonkun kanssa.
Kolme vuotta Alpeilla, ei paskempi diili. -Oikeesti, Max.
Oikeesti...
Neljä vuotta lääkiksessä ja teet jo täysillä hommia.
Sun mielestä mun pitäis jäädä. -Sä kysyit mun mielipidettä.
En usko, että Toni suostuu siihen. -Mä puhuinkin susta.
No herra Oraakkeli, miten mä tulen toimeen sen ajan täällä?
Teet täällä sivuduunia. Töitä riittää.
Entä Ada? Mihin mä sen pistän?
Isänsä kanssa laskettelemaan Sveitsiin.
Huomaa, ettei sulla oo lapsia. -Eiks siellä ollu lastenhoitaja?
No, mene sinne.
Kolme vuotta siellä ja kouluun, jos pääsen heti, neljä vuotta koulussa.
Se on vähintään seittemän vuotta. Kuin vanha mä oon silloin? -19.
Sun täytyy varmaan kuunnella sun sydäntä.
Mutta jos se ei anna mulle selvää vastausta?
Sit sun täytyy kuunnella sydänkirurgia. (Puhelin.)
Joo-o? Selvä.
Siellä on taas pojat leikkineet pyssyllä.
30-vuotias nainen, ammuttu rintaan, -
GCS 10/15, vastailee yksisanaisesti, verenpaineet 85/40, -
menettäny paljon verta.
-Raajat? -Liikuttelee kaikkia.
Saanut runsaasti morfiinia ja kivulias edelleen.
-Vasen torakotomia valmiiks.
(Potilas valittaa.)
Valmis, yks, kaks, kolme.
0,1 fentanyyliä.
Eiks tää oo se pappi?
Mikä pappi? -Lenitan pappi.
(Potilas valittaa.) Näin paljon morfiinia, ei pitäis enää tuntua.
(Iiris:) Kaapu on mahoton riisua. -Aina leikataan.
Nukutetaan.
Vieläkin valittaa. Ruiskullinen morfiinia menny.
(Pappi valittaa.)
No niin, nukahti viimein. Mennään torakotomiaan.
Tällä on ehkä huumeen aiheuttama toleranssi.
-Määräsit sä huumeseulan? -Verestä ja katetrista.
-Ei papilla voi olla huumeita veressä.
Ei naispappivitsejä, kiitos. -Koetetaan nyt pelastaa pastori.
O,1 fentalyyniä. -Eiks Marx sanonut, että uskonto on oopiumia kansalle.
Poltto.
Sydän näyttää vahingoittumattomalta.
Yritetään kaivaa luotia esiin.
-Onko se oikea pappi? Ettei ollu naamiaiset? -Ettei olis valepappi?
-Väkivaltarikosyksiköstä päivää. -Hei.
Täällä oli ampumistapaus? -Joo.
Ne on vielä leikkaussalissa. Rintaan oli ammuttu.
Pappia? -Kyllä joo.
Voidaanko me haastatella? -Sitten kun lääkäri antaa luvan.
Otan osaa Johanneksen puolesta. Näin teidän nimen.
Joo, kiitos.
Buprenorfiini kolmella plussalla. -Subu-pappi.
-Ei ihme, ettei opioidit tehonnu. -Taas ollaan otsikoissa.
Miten pappi käyttää Subutexia? -Tajuuko kytät edes kysyä?
-Eiks se oo rutiinia? Miltäs näyttää?
-Kyllä tää henkiin jää. Jos ette tapa sitä teidän litkuilla.
-Oo sinä valekirurgi hiljaa siellä. (Max nauraa.)
Että sellasta huumetyötä.
Selviääks se? -Ilmeisesti.
Ei ihme, ettei morfiini tehonnu.
Moi. -Moi.
-Mikset sä oo kertonu?
Tosta sun sedästä. Tosi mukava tyyppi.
Ai? -Se oli käynyt ettimässä sua.
Pyysi meitä sen veneelle. On kuulemma pakko mennä. -Joo.
-Mitähän kaikkea sä et kerro mulle? -Niinpä.
-Mites pappi? -Kuka?
Aa, sillä oli Subutexia veressä.
-Miten papilla voi olla?
-Sekö on kaikista niin kummallista?
-Eihän papit edes juo. Tai käytä mitään aineita.
Missä vitun pullamössössä säkin oot kasvanu?
-Mikä nyt on? -Mä en vaan jaksa sua.
Huomenta. Mikä olo?
Selviänkö mä? -Kyl sä selviät.
Sulla on kurkku varmaan kipee intubaatioputken jäljiltä.
Puhumattakaan haavasta.
Mitä tapahtu? Miks mä olen täällä?
Sua on ammuttu.
Mä muistan siihen asti.
Sen jälkeen en enää mitään.
Mihin mua on osunu? -Rintaan.
Kuinka monta kertaa mua on ammuttu? -Yhen kerran.
Luoti repi keuhkoja, mutta onneks sydän säästy.
Sä oot menettänyt aika paljon verta.
Me ollaan tavattu. Mä en muista sun nimeä.
Marleena. -Marleena...
Selviänkö mä tästä?
Kyl sä selviät.
Poliisit haluaa kuulla sua.
Tuleeks poliisit aina kun... -Joo.
Mä en muista mitään. -Se on normaalia ison leikkauksen jälkeen.
Me otettiin susta huumeseula.
Okei. Meneeks ne tiedot poliisille?
Jos ne kysyy. Yleensä ne kysyy.
Älä mieti sitä nyt.
Keskity paranemiseen vaan.
Just nyt poliisia kiinnostaa se, kuka sua ampu.
Yritä levätä.
Marleena.
Sori.
Mikä sulla oikein on? -Ei mikään.
Sä oot niin omissa oloissas.
No ei mulla oo mikään.
Vähän vaan mietityttää. -Ai mikä?
No kaikki.
Se pappi.
No moi.
Haluut sä jotain isän kamoja?
Mä tässä pakkailen sen vaatteita.
Miten niin "nyt jo"?
Nyt vasta!
Voi paska.
Ja kädet ristiin! Yy, kaa, koo!
Olé!
Hyvää yötä, prinsessa.
Pian nukutaan oikeassa linnassa Alppien juurella.
Sinne sammui.
Mennäänkö sänkyyn?
Meillä on potilaana pappi, joka käyttää huumeita.
Aika erikoista.
Sitä ammuttiin, kun se yritti ostaa niitä. Selvis just ja just.
Toi on niin Suomea. Miten sä kestät noita tapauksia?
Eiks teillä oo puolet potilaista narkkareita ja alkoholisteja?
Ei kai sentään ihan puolet.
Toni, miten siinä kävis, -
jos sä muuttaisit Adan kanssa Sveitsiin ja mä jäisin tänne? -Mitä?
Äh... Ada on liian nuori.
Liian nuori mihin?
Ei mitään.
Tuu.
(Sateen ropinaa.)
Se diabeetikkotyttö ei oo tullu kontrolliin. Ne on vartin myöhässä.
-Missä on se halventunut nainen?
-Sanoit sä halventunut? Se on halvaantunut, Mister London.
Nelosessa. -Hmm.
-Eiks äidissä ollut jotain outoa? Kuin Kristiina ois pelännyt sitä?
Pitäskö niille soittaa? -Öh...
-Tajuton nuori poika on ottanut gammaa tai lakkaa.
Pitäskö se intuboida, kun se on tajuton? -Tietysti.
Ja laitetaan nenä-mahaletku. -Pitäskö niille soittaa?
-Ilmari, kolmosessa on paha allerginen reaktio.
-Mä tuun. Pidä mut ajan tasalla.
Soita.
No ehkä ne vielä tulee.
(Puhelin.)
Traumapoli.
Okei, mutta siitä huolimatta olis hyvä tarkistaa arvot.
Selvä.
Oireet on kuulemma loppuneet itsestään ja tyttö voi hyvin.
Katopa sen muut tiedot.
Mä ajattelin kokeilla. Mä ajattelin, että...
...että mä hallitsen sen.
Ensimmäiset kuherruskuukaudet oli ihania.
Vei kaikki paskat fiilikset mennessään.
Vedin ensin nokkaan, -
sitten rahat tuli vastaan, niin kokeilin iv:nä.
Siitähän tuli ihan eri luokan olot.
Mun ex-poikaystävä on käyttäjä. Se on nuorisotyöntekijä itekin.
Ajattelit olla samalla viivalla sun autettavien kanssa.
Subutex on mun lempiopioidi.
Sen takia mä siihen varmaan koukutuinkin.
Jos tykkää opioideista, -
tahdonvoimaa täytyy olla 220 prossaa, ettei koukutu.
Sitten mä vaan...
Ensin kaks milligrammaa...
Kutittaa joka puolelta niin saatanasti.
Ei saa nukutuks, virtsaa ei tuu.
Jääkö niihin aina kiinni?
Ei kukaan pysty käyttämään silloin tällöin. Ei kukaan.
Pikkuhiljaa niihin koukuttuu kaikki.
Mitä sulle tapahtu? -Menin ostamaan subuja itelleni.
Niin? -Tuli hässäkkää määrästä ja hinnasta. En mä...
Sit se... myyjän kaveri otti aseen...
Ei se sanonu mitään, se vaan ampu.
Jotenkin sitä kuvittelee, että...
Että papin vaate jotenkin suojelee.
Kyllä se varmaan suojaakin, jos on oikealla asialla.
(Koputus.)
Poliisit. -Ethän sä sano mitään?
Olen vanhempi konstaapeli Haikka väkivaltayksiköstä. Tässä on Aarnio.
-Anneli Laajalahti. -Teitä ammuttiin Tikkurilan asemalla. Mitä tapahtui?
-Mä teen paljon huumeiden vastaista työtä. Ja liikun käyttäjien kanssa.
Pääasiassa niiden, jotka yrittää päästä irti. Tää on joku väärinkäsitys.
-Paljonkos siinä oli porukkaa? -Neljä viis.
Menin niiden luo, niin kuin aina teen.
Mulla oli papin vaate päällä, että ne tietää, millä asialla olen.
Sitten niille tuli hässäkkää, riitaa tai jotain.
Joku otti aseen...
En mä muista.
-Silminnäkijät sanoivat, että olisitte tuntenu jonkun niistä.
-Mä voin olla tuttavallinen mun työssä, mä oon...
Se voi näyttää siltä. -Mitään rahaa ei ollut esillä?
Meillä on valvontakamerakuvaa kavereista, jotka siellä pyörii.
Ampuminen ei tarttunut nauhalle, mutta eiköhän niistä joku puhu.
Saadaan ampuja kiinni.
Eiköhän tää ollu tässä.
Sehän meni sujuvasti.
Nistiltä se käy.
Mikäs on? -Ei mikään.
Juu ei, nyt kerrot!
Pitääks meidän kertoa siitä papista?
Ne kysyy sen potilastiedot, siitähän ne saa tietää.
Joo yleensä, mutta kun tää on pappi.
No halutaanko me auttaa sitä? Sillon me kerrotaan.
Meneeks se noin? -Muuten me mahdollistetaan sen käyttö.
Eiks sulla oo...
Eiks sulla muka oo mitään semmosta... salaisuutta, -
joka ei sais paljastua kellekään?
Onks sulla?
Joo, mä pöllin kyniä sairaalasta.
Noh, löytyyks mitään? -Ei yhtään mitään.
Ilmari, se diabeetikkotyttö... -Kolmosessa tuli komplikaatiota.
-Max, ehtisitkö kattoa tän tytön tietoja... -Hys.
...luodinreikä oikealla etuaksillaari- linjassa, kimmonnut kylkiluista...
-Olga, ehditkö kattoa tätä... -Mulla on potilas kesken.
Ei meinaa saturaatio pysyä. Voidaanks kattoa myöhemmin?
-Sillä ei oo edes rokotusmerkintöjä. Ei mitään.
Mistähän ne palovammat oli tullu? -Eiks ne oo vieläkään tullu?
Tyttö on yli 10, eikä siitä oo yhtään merkintää rekisterissä.
Ada on neljä ja siitä on varmaan kymmenen merkintää.
Sama Niilolla. Korvatulehdukset, käsi murtunu, huuli halkes.
Me oltas tarvittu bonuskortti ensiapuun.
Pitäsköhän siellä mennä käymään?
Pitäs. Jos noilla on kerran varaa olla välittämättä.
Ei kai se ole lääkäreitten vika, jos täällä on kiire?
Avatkaa, me tultiin katsomaan Kristiinaa.
Nyt jumalauta avaatte tai me soitetaan poliisit!
(Isä:) Leena, se ei kestä enempää.
Hei, teidän ois parempi...
Te ette voi tulla...
Mitä helvettiä? -Mitä täällä tapahtuu?
Päästäkää tyttö irti. -Se tehoo, se tehoo!
Et ole antanut insuliinia? -Joko insuliinia tai kylpyjä.
Vesi on vaan 60-asteista. Siks se ei tehoa! -Kristiina, kuuletko mua?
Kaikki sairaudet on lähtöisin samasta.
Kehosta pitää vaan saada vieraat aineet pois, eikä laittaa lisää!
Verensokeriarvo menee yli asteikon.
Pulssi on heikko. Pitää päästä heti sairaalaan. -Ette te voi viedä sitä!
-Leena, kato Kristiinaa. -Soitan poliisit!
-Ei tartte. Eiköhän lähdetä psykiatriselle.
-En lähde. -Paras lähteä.
-Hei, lopettakaa nyt. -Ne myrkyttää mut!
-Mun täytyy mennä Kristiinan kanssa sairaalaan.
-Sä olet vihollisten leirissä, lääkeyhtiöiden leivissä!
Mun pienen palkkani on sairaala maksanut.
Ei lääkkeitä! En halua, että se kuolee virheelliseen lääkkeeseen!
-Miten poliisit tiesi tulla? Kuka niille soitti?
Minä.
Mä oon miettiny.
Jos poliisit ei kysy meiltä sun tietoja, niin kerron ne silti.
Miks? -Koska sä et lopeta muuten.
Sulle pitää tulla raja.
Noin mä sanon nuorille. Mä en pysty lopettamaan.
Paitsi jos sä meet hoitoon. -Mun omien asiakkaiden kanssa...
Ihan kenen kanssa tahansa. -Mä en voi...
Mä oon kans käyttäny.
Mä tiedän, mitä se on. Rauhottavia.
Mä tiedän, mitä se on, kun ei pysty olemaan ilman.
Mä en oo kauheesti huudellut sitä täällä.
Ymmärrät varmaan.
Mut onneks mä pystyin lopettamaan.
Miten?
Tuli elämänmuutos, tapasin miehen.
Eikä ne määrät koskaan mulla ollu isoja.
Se oli ihan semmosta viatonta alkuun.
Tuli jotain...
...tosi ikäviä potilastapauksia.
Sit tuli kotona jotain hässäkkää.
Ei niitä pitäis niin vakavasti ottaa. -Se on inhimillistä.
Tätä työtä ei voi tehdä tunteella.
Ei sais. -Mä ymmärrän.
Siitä se kuitenkin lähti.
Pikkuhiljaa mä huomasin, että mä tarvin enemmän.
Sitä kuvittelee olevansa tilanteen herra.
Niin.
Jos sä meet hoitoon, mä en kerro poliisille mitään.
Vaikka saattaa ne silti kysyä.
Okei.
Mä meen hoitoon. -Hyvä.
Kuinka kauan mun pitää olla sairaalassa?
Jos kaikki menee hyvin, niin pari kuukautta.
Lääkkeet auttaa vierotusoireisiin.
Että silleen hyvä tuuri. (Anneli naurahtaa.)
Sit sä voit palata sun työhön. -En mä tiedä.
Välillä musta tuntuu, että Raamattu on...
...sienipöllyssä kirjoitettu sovinistinen ja rasistinen...
Aikamoista puhetta papilta.
Kyllä mulla uskoa löytyy.
Sillä ei vaan oo enää mitään tekemistä kirkon kanssa.
Ei sun tartte kertoa poliisille, mä kerron ite.
Musta tuntuu kun...
...multa ois kivi lähtenyt sydämeltä.
Ei tarvi valehdella enää.
Kristiinaa pitää taas nesteyttää. -Eikö olis pehmeämpiä vaihtoehtoja?
Siis kieltäydyttekö te antamasta insuliinia Kristiinalle?
Kristiinan tila olis ihan hoidettavissa.
Kristiina on voinut ihan hyvin tähän asti ilman ainuttakaan pilleriä.
Nyt ei enää pillerit auta!
Ihmisille syötetään lääkkeitä vain että lääkefirmat sais rahat. -Ei kai.
Ei ihmiset ennenkään mitään tarvinnu. -Ja elinikä oli 40 vuotta!
Ihmiset kuoli flunssaan!
Kun alaikäinen on hengenvaarassa ja vanhemmat ei suostu hoitoon, -
me tehdään pikahuostaanotto, jotta saadaan lapsi pelastettua.
Johanna, mikä on verensokeri? -13.
Neljä yksikköä insuliinia.
-Mä haluan puhua osaston johtajan kanssa. -Sen sä saat tehdä.
Mutta omaa tytärtäs me ei anneta sun tappaa.
Häpeisit edes.
Raskas päivä?
Kaikenlaista.
Mikä hätänä?
Se pappi.
Niin...
Mitä sä oot siitä mieltä?
Sä otat kaiken liian vakavasti.
Salla soitti.
Sille sopii, että lapset tulee tänne syksyllä. -Aijaa?
Muutat sä meidän kanssa?
(Television ääniä.)
Mun vaimo uskoo sairauksien yhtenäiseen alkuperään.
On näyttöä siitä, -
että tällasia oireita on hoidettu onnistuneesti kuumilla kylvyillä.
Mä en ole yhtä fanaattinen. Tai harhaluulonen.
Välillä se epäilee, että mäkin olen sitä vastaan.
Että mä syötän sille salaa lääkkeitä. -No nyt se on päässyt hoitoon.
Ennen kuin me tultiin tänne, -
se antoi joka päivä Kristiinalle kuumia kylpyjä.
Useita kertoja.
Kauheeta kattoa.
Sitten Kristiina alkoi olla jo puolitajuton.
Mä pakotin mun vaimon tuomaan sen tänne.
En mä ymmärrä, miten mä menin mukaan siihen niin pitkälle.
Koska mä pääsen äidin luo? -Heti kun sun äiti on kunnossa.
Paraneeko semmosesta? -Jos se oli ensipsykoosi, ennuste on hyvä.
Kun sun äiti saa lääkettä, pääsette sitä kattomaan.
Eikä mua enää pakoteta kylpyyn? -Ei.
Sitten kun sun äiti on hoidossa, -
se tietää, mitä pitää tehdä, jos tulee vielä jotain tommosta.
Ja sinä tiedät.
Ei äiti oo aina ollu tommonen. -Ei, ei tosiaankaan.
Tää selittää niin paljon.
Viime kuukaudet on ollu yhtä helvettiä.
Sä saat sun äidin terveenä takasin. Usko mua.
Mä haluaisin nähdä äidin. -Sä saat.
Sähän olit ihan elementissäs siellä hullujenhuoneella.
Hyvä lääkäri susta tulee.
Lapset hyväksyy ihan mitä tahansa vanhemmiltaan.
Miten me voitas ymmärtää, mitä tommosissa perheissä tapahtuu.
Mä kyl ymmärrän. -Miten niin?
Mun mutsi oli juoppo.
Oli vai?
Joo, se katos aina iltasin retkilleen.
Hoidin pikkusysterin päiväkotiin -
ja valehtelin, että mutsi oli menny aikasin töihin.
Miten sä kestit sitä?
No mitäs luulet?
Pelkäsin pienenä aina, ettei se tuu takas.
Muutin heti pois kun pystyin, 16-vuotiaana.
Mä ajattelin, että Ada vois muuttaa Tonin kanssa sinne Sveitsiin.
Oisko se niin paha?
Mä en kyllä päästäis.
Koodi A1 salissa seitsemän. -Mä meen.
Muutit sitten mieles? -Mmm.
Näyttiks Johannes oikeesti tältä?
Miltä se susta näyttää?
Vanhan liiton mieheltä, herrakerholaiselta.
Se oli ikäluokkansa edustaja.
70-luku sopi sille hyvin, samoin 80-luku.
90-luvulla se putos kärryiltä.
Ei se ymmärtäny sitä vapautta.
Saanks mä nyt suudella sua?
Saat.
Traumapoli.
Selvä.
Sieltä tuodaan kirroosia. Meet sä vastaan?
-Kuka soitti? -Jarkko.
-Mee sä. -Sun sussua vastaan? Sitä paitsi mä päivystän.
40-vuotias nainen, löydetty kadulta kouristelevana, -
puhalsi 2,7 promillea, elintoiminnot vakaat.
-Hoida sä, meen pesemään auton. -Voisit sä...
Mä tästä menenkin sitten. -Selvä.
-Odota. Tää on se kouristeleva kirroosi? -Joo.
-Voitteko valmistella kuvaukseen? Mulla on seiska kesken.
Ottakaa kaikki pois ja varmistakaa, ettei oo verenvuotoa.
-Mä pärjään kyllä.
-Aih... Au! -Mene!
Pidä sit kiinni.
-Ois kiva, että sä kertoisit, mikä sua vaivaa.
-Ois kiva, että sä pitäisit kiinni.
-Voi vittu, tää maksoi ainakin tonnin!
Mitä helvettiä täällä tapahtuu?
-Kaikki kuulemma leikataan. -Niin, kaikki paitsi untuvatakit.
(Ovikello.)
Älä mee. -Pakko.
Se näki valot. -Se?
Se on mun tytär.
Mee tänne. Ja oot siellä ihan hiljaa.
Rebecca... -Hei.
Mikä sulla on?
Onks sulla täällä joku? -Ei tietenkään.
Mitä sä oikein puhut?
Isän kuolema ei ollut luonnollinen. Sä vaan halusit päästä siitä eroon.
Ja mä aion todistaa sen.
Tekstit: Teija Kontio Yle